![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEifW67sPUfR-Sj0CffRCWikzbFgO25_eoMiq8Q8WcgTfrLGyOSaPg3lQolhz3fQAWw6zgFGdaevGVGqQOhXTz4hDYpPn-5Xhog9eJaDUHXo7BIzNYNBufFvCcYtIizXLCkUs5kQub1E_9Y/s1600/Heinrich-Heine-compressed.jpg)
Та тако
тугујем,
О некој
старинској причи
Једнако
умујем.
Ту мирно
протиче Рајна,
Хладно
је, хвата се мрак!
На врху
брега игра
Последњи
сунчев зрак.
А на том брегу се види
Лепоте
девојке стас;
Она сва у
злату блиста,
И златну
чешља влас.
Са
златним чешља је чешљем,
И пева
још уз то,
А глас од
песме звучи
Силно и
чудесно.
Лађара у малом чуну
Њен дивљи
заносни тон;
На стене
не гледа доле,
Већ горе
гледа он.
И сад лађару и чамцу
Ја мислим
да је крај:
А све то
са својом песмом
Учини
Лорелај.
Нема коментара:
Постави коментар
Све што напишете је слика вашег образа!