А ти си опшив мојих несаница,
Пена што руби вртлог од празнине;
Безлична, знам ти сваку црту лица
У мрежи остакљене паучине
У напрслом огледалу; тишина
Мрешка се као скоруп од твог гласа
Из друге собе, где је помрчина
У којој трептиш к'о паслика спаса —
Лептире сиве шаљеш, да ми круже
Около лампе у крхкој орбити,
По слојевима невидљиве руже,
А кад пред зору уснем, тада и ти
Утрнеш, к'о на окрет прекидача
У руци што је одсутна, ал'јача.
(20. V 1989)
Пена што руби вртлог од празнине;
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiOZptNmfyJnSrP7rQGAk3-h7XnlTf72f1K5_71MVVCwQv8Pi-VpDRtnxOID-jcvVJYzXP2OeCFtDuTsc1pj5ikrERobzSHYPQnvrWR64hyh1gFOmYiQ0Oc8S9QZArwSIRU8c-EvE8K0Ps/s200/ivlalic.jpg)
У мрежи остакљене паучине
У напрслом огледалу; тишина
Мрешка се као скоруп од твог гласа
Из друге собе, где је помрчина
У којој трептиш к'о паслика спаса —
Лептире сиве шаљеш, да ми круже
Около лампе у крхкој орбити,
По слојевима невидљиве руже,
А кад пред зору уснем, тада и ти
Утрнеш, к'о на окрет прекидача
У руци што је одсутна, ал'јача.
(20. V 1989)
Нема коментара:
Постави коментар
Све што напишете је слика вашег образа!